Denne film er hverken en anklage eller en tilståelse-
-og allermindst et eventyr. For døden er ikke noget eventyr-
-for de, der står ansigt til ansigt med den. Filmen prøver at skildre-
-en generation af mænd, som, skønt de undslap granaterne-
-blev ødelagte af krigen.
Han er kendt som Kat, men han hedder Stanislaus Katczinsky.
Han er vores gruppeleder og har næse for god mad og dårligt vejr.
Men især for god mad, når der ikke er noget at få.
Mit navn er Paul Baumer, og jeg er 18 år. For nogle måneder siden-
-var seks af os klassekammerater. Vore hoveder var fulde af viden-
-idealer og håb...
Josef Behm - skal læse teologi.
Albert Kropp - skal læse jura.
Friedrich Müller - skal læse alt.
Franz Kemmerich - skal være forstmand
Peter Leer - skal rejse og elske.
Vi er sammen med vore venner. Tjaden, låsesmed inden krigen.
Han spiser mest af alle.
Haie Westhus, en god mand at have ved sin side.
Detering, landmand, som kun tænker på sine heste, gården og konen.
I flere måneder har vi kæmpet mod franskmændene. De angriber os-
-og vi angriber dem, og så er det deres tur til at angribe os igen.
Det er benet. Han var heldig.
Han skal nok klare sig.
I er vores tapre unge. Tapre unge bliver tapre helte.
Det er min pligt og en ære for mig at forberede jer-
-på den rolle, I skal spille i denne store krig.
Vort land har brug for karakter- faste og viljestærke mænd.
Jeg skal forberede jeres hjerner, så I bedre kan træne jeres kroppe.
For jeres kejser, for jeres fædreland...
...og for jeres Gud. Fædrelandets skæbne hviler på jer-
-og verdens skæbne ligger i vort fædrelands hænder.
Tyskland er succes'ens nation, kulturens nation...
...videnskabens nation, ideernes nation...
...Beethovens nation, ligesom Schillers og Goethes...
Baumer?
-Hvad er det? -En fugl, sir.
-En lærke? -Ja. Den sad i vindueskarmen.
-Og den her streg...? -Det er vinduet.
Du er her ikke for at tegne, skrive digte eller for at drømme.
Vel, Baumer?
Mine herrer, I har bestået jeres eksamen. Jeres skoletid er forbi-
-og nu er det pligtens tid... der begynder.
I kan gå. - Hr. Baumer, du bliver her.
Cigaret?
-Nej, tak. -Nå, du ryger ikke?
En dårlig vane. Men udelukkende gode vaner skaber en kedelig person.
-"Kun arbejde og ingen sjov..." -"...bliver man kedelig af."
Nemlig. Noget har du i det mindste lært.
Leg og arbejde... Nu har du taget din eksamen, og legens tid er forbi.
Du er en drømmer, som tegner og skriver. Men nu er du en mand.
Med pligter over for fædrelandet.
Tager du hvervning med det samme? Ja, ja! I tager alle hvervning-
-og som én mand begiver I jer af sted for at tjene fædrelandet.
Jeg ved, at jeg vil blive stolt af dig.
En vidunderlig dag. Alle har spist for to, og posten er kommet.
Græsset svajer som lange spyd, hvide sommerfugle flyver i vinden.
Hvor tit har vi de seneste dage været døden nær? Tænk ikke på det.
Lad os nyde verden. Alting er nyt og modigt.
Rød valmuer, god mad, cigaretter og sommerbrisen.
Paul...
Vi skal besøge Kemmerich.
Søster, ved De, hvor Franz Kemmerich er?
Franz...
-Hvordan har du det? -Nogen stjal mit ur.
-Jeg advarede dig, Franz. -Jeg ved det...
-Du kommer snart hjem. -Tror du?
Jeg føler mig... Jeg har det fint.
Men min fod... den gør så ondt. Og den er kold.
Smerten er din billet hjem. Vær taknemmelig for den.
Om en uge sidder du og tygger en cigar og fortæller løgnehistorier...
-...til Katarina Hammerschmidt. -Vi tog cigaretter og ost med.
Læg det under sengen. Gem det. De stjal jo mit ur.
-Tager du dem her med hjem? -Hvorfor ikke?
Der får du ikke brug for støvler. Vi kan bytte med...
-Min mor gav mig de støvler. -Jeg kan låne dem.
-Du er hjemme lang tid før os. -Du behøver ikke vente på orlov.
-Sygepasser! -De kommer aldrig...
-Vi skaffer en til dig. -Når du kommer tilbage...
-...kan vi være sammen igen. -Vi kommer igen i morgen.
Jeg kommer snart tilbage. Sørg for at finde mit ur.
Jeg holder selvfølgelig af Franz. Hvis jeg kunne redde hans ben-
-forcerede jeg gerne pigtråd. Men han har ikke brug for støvlerne.
Mine gør ondt. Hvorfor give hans til en sygepasser og ikke til os?
Han har ret, Paul.
Jeg ved det...
Flot, Kemmerich.
Fremragende!
De har amputeret mit ben.
Det kunne være værre. Wegeler mistede sin højre arm.
-Desuden får du lov at komme hjem. -Tror du?
-Selvfølgelig. -Tror du?
-Når du er ovre operationen... -Det tror jeg ikke.
Sig ikke sådan noget vås.
Jeg ville være forstmand.
Det skal du nok blive.
Der findes de mest fantastiske kunstige lemmer i dag...
-Du kan klare hvad som helst. -Hvis du finder mit ur...
...så send det hjem.
Du bliver sendt på rekreationshjem, måske det i Klosterberg.
Kan du huske, da vi tog dertil? Alle poppeltræerne...
...og bækken fuld af fisk.
Franz, når jeg kommer hjem, tager vi op i bjergene igen.
Så kan du fortælle mig om alle træerne.
Intet vil være anderledes. Vi skal være sammen igen.
Giv Müller... mine... støvler.
Lægen?
Hvor er lægen?
-Franz Kemmerlich er ved at dø. -Seng 26, amputeret ben.
Jeg har amputeret fem ben i dag. Tag du dig af det.
Vi har opereret siden fem i morges. Din ven bliver 1 7. dødsfald i dag.
Han må væk, vi skal bruge sengen. De ligger på gulvet her udenfor.
Paul, lov mig en ting. Tag dig af Franz.
Du ved, at han ser op til dig. Sørg for, at han ikke kommer i fare.
-Jeg skal nok tage mig af ham. -Tak. Gud velsigne dig.
Pas på din lillebror! Pas godt på jer selv.
Drenge, vågn op!
Op med jer!
Vågn op, der er mad!
-Kat, hvordan bærer du dig ad? -Tag med mig næste gang.
-Så kan du afløse mig en dag. -Du vil altid være her.
I må lære det, så I ikke behøver at sulte. Lyt til jeres lærer.
-Hvad ville han? -Nu er det tid til at arbejde!
-Alle skal tage hvervning! -Ja. - Også dig, Behm.
Men ikke i aften, for da skal vi være fulde!
Stil jer i tre rækker! Tre grupper!
Rør!
Godmorgen, mine unge herrer. Mit navn er Himmelstoss.
Korporal Himmelstoss. Jeg er jeres uddannelsesofficer.
Jeg bliver en god lærer. Ved I hvorfor?
Det, jeg lærer jer, vil I aldrig glemme.
Aldrig.
Giv agt! Rør!
Højre om!
Fremad, march!
Højre om, march!
Giv agt!
I løb, fremad!
Ned at ligge!
Op at stå!
En gang til!
Igen!
Baumer...
En gang til!
Igen!
Det skal du få betalt!
-Gevær, oppakning! -Nej, De må holde øjnene åbne.
Ned at ligge!
Træningstiden er forbi. Nu er I soldater i hæren-
-og parate til at kæmpe for kejseren og fædrelandet.
Ved frontlinjerne vil I forstå værdien og formålet-
-med alt det, I har lært her, som jeres befalingsmænd har lært jer.
Deres metoder kan have virket hårde-
-men I vil takke jeres lærere for det, I har lært.
De har lært jer at blive soldater i Guds, kejserens og landets tjeneste.
Gevær på skulder!
Højre om...
Til tåget.
Rygning forbudt!
Sådan... så er I her.
En ældre plejer at sørge for hver ny deling. I er den nye deling-
-og jeg er den ældre...
I har lært, hvordan man bliver soldater. Vi skal arbejde hårdt på-
-at glemme det. Jeg skal lære jer det praktiske... - Hør efter, dreng.
Jeg skal lære jer at skifte bleer ved fronten og at dræbe franskmænd.
Jeg vil snart døbe jer. Men først skal vi spise og sove-
-inden det er tid til at patruljere. I aften...
Drenge, så er der fyrværkeri. Franskmændene byder jer velkommen.
Hold jer tæt på Kat - og afvent mine ordrer.
I dækning!
Skyd de skadede heste!
Skyd dem så!
Er du gal? Du kan jo dræbe nogen!
Hvorfor? Hvad havde de gjort? Overhovedet ingenting.
Det er forkert at dræbe heste.
Så er franskmændene færdige! Lad os komme af sted.
Er alle til stede?
Nu har I smagt på virkeligheden. I vænner jer til det.
I er på vej til at blive soldater. Hold jer til mig, så klarer I jer.
Vi har været ved fronten et år. Nu er vi soldater, vi kender stedet.
Kemmerich er død, men også andre i vores klasse er døde eller sårede.
Risikoen er der for os alle. Hvis det brager, må vi dukke os-
-for vi ved aldrig, hvor granaten havner...
Jeg kan sprænges i et beskyttelses- rum eller overleve udendørs.
Enhver soldat tror på chancen og stoler på heldet-
-men ingen soldat overlever tusinde chancer.
Rotterne her er specielt ulækre. Vi kalder dem "ligrotter".
De har ondskabsfulde ansigter, og selv på tom mave-
-er det kvalmende at se deres lange, nøgne haler.
Lokkemaden er brød så råddent, at selv ikke vi spiser det.
Hvis vi lægger det i en bunke, så prøver rotterne at tage det.
En måde at fordrive tiden på.
Gas!
Gas - det mest frygtede våben af alle.
Vi husker de forfærdelig syn på hospitalet, hvor gaspatienterne-
-blev kvalt, når de hostede deres forbrændte lunger op.
Bedre at tage chancer på åbent land end at blive i skyttegravene.
De nye rekrutter giver os store problemer. Mellem fem og ti dør-
-for hver delingsfører, og de dør, fordi de er så uerfarne.
De ved ingenting, så de dør som fluer.
Giv mig et gevær!
Nej, vent!
Et barn...
Kun et barn!
Hvor lang tid er der gået? Uger, måneder... år? Kun nogle dage.
I går beskudt, i dag hvile. I morgen tilbage til skyttegravene.
Drenge, kom her. Se... I går den vej.
En anden må spise leveren. Jeg er på slankekur...
Min kone ville have brugt laurbærblade, basilikum, paprika...
...og indmaden ville have været noget særligt. Men alt i alt...
-Jeg har det som en konge. -lkke værst...
Det er ikke nogen dårlig krig. Du svarede ikke på mit spørgsmål.
-Hvilket spørgsmål? -Hvad vil du, når det er overstået?
-Drikke sig fuld, som alle andre. -Ja, og derefter hjem til mor.
-Hvad ellers? -Sig det, du skal ikke skamme dig.
Han skal læse teologi og blive præst.
Efter et år ved fronten tror du så stadig, at Gud eksisterer?
-Han vil altid eksistere. -Og dig? Tilbage til skomagerjobbet?
-Og til børnene. -Hvor mange har du?
Godt jeg er skomager, ellers blev jeg fattig af at købe sko.
-Flere kister. -En større ladning end normalt.
Hovedkvarteret er betænksomme. De, der skal fyldes i kisterne...
-Hvor gammel er du? -1 6.
Næste år kommer de direkte fra vuggen.
-Har du snittet i bajonetten? -Ja, sir.
-Hvem bad dig gøre det? -Under uddannelsen sagde de...
Hvis fjenden fanger dig med den her, så dræber de dig ikke.
De trykker øjnene ud på dig og fylder dem med savsmuld!
Ingen bruger den slags mere. Det er begge sider blevet enige om.
-Første gang ved fronten? -Ja, sir.
-Jeg er også menig. -Jeg troede...
Spaden er bedre. Et slag under hagen, så tyger hele hovedet af.
Den fungerer også som kølle. En slag mellem hals og skulder...
...gør, at han kan gå midt over. En bajonet sidder fast i ribbenet-
-og så skal man trække den ud. I mellemtiden er man en død mand.
Forstår du det?
-Hvor er jeres delingsfører? -Himmelstoss skulle møde os her.
-Hvem, sagde du? -Korporal Himmelstoss.
-Fra Oldenburg? -Det er løgn!
-Hævnen er min! -Han meldte sig vel ikke frivilligt?
Han gik for langt med nogle rekrutter ude i mudderpølen.
-I har vel hørt om mudderpølen? -Har vi?
Han var ved at slå dem ihjel, og han vidste ikke, at sønnen...
-...til den lokale dommer så på. -Derfor blev han sendt hertil?
Gud, jeg kan næsten ikke vente!
Se der...
Vi mødes igen...
Kropp, du kan vel huske mig? - Jaså, Müller er her også?
Leer, Behm... Baumer.
Min hukommelse fejler ikke noget!
Jeg sagde jo, I aldrig ville glemme, hvad jeg lærte jer. I har overlevet.
-Ikke Kemmerich. -Ham kan jeg ikke huske.
-Men I andre har hørt godt efter. -Når vi kommer til fronten...
-...så vend ikke ryggen til! -Hvad sagde du?
-Den store korporal Himmelstoss? -Hvem er du?
-Jeg stillede et spørgsmål! -Himmelstoss...
Der er et latrin et stykke herfra. Du skulle tage at hoppe i.
Jeg er din befalingsmand. Vil du stilles for en krigsret?
Ret ryggen og slå hælene sammen, når din befalingsmand taler til dig!
Deling, giv agt!
Højre om!
Fremad, march!
Tag det roligt. Det skal nok gå.
Har I set, når den eksploderer?
-Kan det slå franskmændene ihjel? -Jeg skal pudse mine støvler.
Du vænner dig snart til det. De bombarderer os altid sådan-
-inden de går over til storoffensiv. Vi er ikke i stand til at sove-
-og når de angriber os, er vi for trætte til at kæmpe igen.
-To døgn... hvor længe endnu? -Ikke så længe.
Hvorfor holder de aldrig op?
-Hvor skal du hen? -Jeg er tilbage om lidt.
Vent her, det er snart forbi.
Gå hen og sæt jer. I må styre jer!
-Hør! -Angreb!
Vi står ikke hjælpeløse og venter på at blive knust. Vi kan dræbe-
-for at redde os selv og for at hævne os.
Når vi ser deres ansigter, bliver vi dyriske mordere.
Hvis ens egen far sluttede sig til dem, ville man omgående dræbe ham.
Hvad fanden skal det betyde?!
Hvad foregår der dernede?
Hvor lang tid er der gået? Dage, uger, måneder... år.
Angreb, modangreb, antallet af døde vokser. Vinter, sommer.
Dagene er varme, og de døde ligger ubegravede. Når vinden blæser-
-mærker man den tunge og søde duft af blod.
Nej...
Jeg vil hjælpe dig.
Kammerat...
Jeg ville ikke dræbe dig.
Men da du sprang herned... Hvad ville du have gjort?
Jeg har aldrig mødt dig sådan før...
Ansigt til ansigt. Jeg så dit gevær...
...og din bajonet. Dine granater.
Hvis vi smed alt det her væk...
...ville vi kunne blive brødre. Men det må vi ikke vide.
De vil ikke have, at vi skal vide-
-at vi alle har mødre og fædre.
Samme frygt for døden...
...samme smerte...
...og samme...
...alting.
Tilgiv mig, kammerat.
Jeg kan skrive til din familie. Ja, det vil jeg gøre.
"Gerard Duval, compositeur."
Jeg har dræbt Gerard Duval, trykkeren.
Bataljon... giv agt!
Præsenter gevær!
Deres majestæt, jeg har æren at præsentere 150. infanteribataljon.
Deres majestæt... Soldat Bernard.
Deres majestæt - soldat Leiner.
Deres majestæt - korporal Himmelstoss.
Officerer, underofficerer, menige. De, som har fået udmærkelser i dag-
-har alle udført handlinger, som er vor sag værdig. I fremtiden-
-forventer Tyskland, at I alle følger deres eksempel.
Fra i dag kræver jeres kejser, at I viser styrke, mod og lydighed-
-til jeres Gud og jeres fædreland. Hvis det sker, er jeg sikker på-
-at I alle en skønne dag vil bære en medalje fra kejseren.
I har alle gjort jeres pligt, og I har vist verden vores styrke!
I har skræmt vore fjender. Med Guds hjælp vinder l-
-en ærefuld sejr for fædrelandet!
-Det tager seks uger at blive ren. -Må jeg låne sæben?
Se der!
-Bonjour! -Jolie!
Sig noget, så de ikke går!
-Bed dem om at komme herhen! -Kom over på den her side!
Kom her!
-Nej, I må ikke gå! -Piger, vil I have noget brød?
Kom herover!
De beder os komme hjem til dem i aften!
Vi tager noget med at spise!
Hvor er det uheldigt, at vi er fire, og de er tre...
Det er uretfærdigt over for pigerne. Drik ud, det er god, fransk vin.
-Uretfærdigt over for pigerne... -En af os må ofre sig.
Ned med det, Tjaden. Du kan ikke følge med os andre.
Skal vi trække lod?
Du taber...
Godaften.
God opstilling, synes jeg. Jeg vil have hende her...
Synes du om din, Albert? - Paul?
Hvor gammel er du?
Jeg er 19 år.
25 år? Nej, det tror jeg ikke på.
Bliv liggende!
Jeg kommer om lidt!
Pas på dig selv!
-Værsgo, hvis du bliver sulten. -Brød og ost.
Som at få en middag med hummer midt i ørkenen...
Albert og jeg ligger på et katolsk hospital. De er kendte for-
-god behandling og god mad. Vi blev kørt ind direkte fra toget-
-og ingen af os har sovet særlig godt.
-Ham ser vi aldrig mere. -De tog hans tøj.
- Han skal til dødsværelset. -Dødsværelset? Hvad er det?
Et lille værelse i kælderen. Når man vil sige farvel til verden-
-så køres man derned. Meget bekvemt. Det ligger ved siden af lighuset.
Ingen vender tilbage derfra.
Sengene tømmes hurtigt, og nye logerende overtager dem.
Albert har forfærdelige smerter. I går aftes vågnede en kammerat-
-med svære blødninger. Lægerne ser oftere til os.
Hvor skal jeg hen? Nej! Jeg vil ikke til dødsværelset.
Hvorfor tager I hans våbenfrakke?!
-Hvorfor tager I våbenfrakken?! -Jeg kommer tilbage!
Løgnere!
Hold op!
Sygepasser!
Han prøver at tage livet af sig med en gaffel!
Hvorfor lod du ham ikke være?
Du gør store fremskridt, Paul. Du kan snart smide stokken.
Søster... Jeg er urolig for min ven.
-Han kommer sig vældig fint. -Operationen tog hårdt på ham.
-Han taler knapt til mig mere. -Sådan er det efter en amputation.
Altid. Hold op med at bekymre dig. Albert skal nok komme sig.
Fortæl ham de gode nyheder, så bliver han glad.
Albert, hvordan har du det?
De har givet mig 16 dages sygeorlov. Jeg rejser hjem.
Du kommer også snart hjem. Er der noget, du vil have?
En revolver...
-Hvad sagde du? -Skaf mig en revolver.
-Skaffer du en revolver eller ikke? -Hold op med det sludder!
Du lyder fornuftig.
Albert...
Det gør mig ondt.
Paul! Hvorfor sagde du ikke, at du kom?
Mor!
Paul... kom op.
Giv mig et lommetørklæde.
-Hvordan har hun det? -Hun ligger. Hun er syg, Paul.
-Hvad er det? -Det ved vi ikke.
Dr. Bredemeyer tror... at det måske er kræft igen.
Tak, gode Gud...
Tak, gode Gud. Er du såret, Paul?
Nej. Jeg har orlov. Hvordan har du det?
Jeg vil prøve at komme lidt op i dag.
Min Paul...
Brød...
Ost... og smør.
-I får vel tilstrækkeligt at spise? -Ikke altid, men vi klarer os.
-Er der meget slemt? -Nej, ikke så slemt.
Heinrich Bredemeyer kom og fortalte, at der var forfærdeligt...
-...med gasangreb og den slags. -Det er bare snak.
Se på mig. Jeg har det jo godt.
Ja...
Men du er så mager.
-Hvorfor tager du uniformen af? -Det føles mere bekvemt, far.
Jeg vil vise vores soldat frem for mine kammerater.
Du ser ud til at klare dig, Paul. Krigen har gjort dig godt.
En cigar. Er du gammel nok til at dræbe franskmænd, så må du ryge.
-Hans, en øl mere til vores kriger. -Er ånden god derude?
-Vi burde kunne slå franskmændene. -Fjenden har mange reserver.
-Krigen er anderledes end folk tror. -Du ser din lille del...
...og af og til overser du helheden. Det vigtigste er gennembruddet-
-i Flandern. Franskmændene... og os. Vi må tage dem fra belgiernes side.
Først må vi besejre dem ved samtlige grænser.
Du lyver for mig, Paul. Det ved jeg godt.
-Han døde øjeblikkeligt. -Du lovede, han ikke kom til skade.
Hvorfor lever du, når han er død? Hvilken ret har du...
Fortæl det igen... Så du det?
Jeg var ved hans side. Han døde øjeblikkeligt uden at lide.
Jeg ved, du prøver at trøste mig... men det her er langt værre-
-end hvis du fortalte sandheden. Jeg vil vide... hele sandheden!
-Jeg må høre den! -Det var sådan, det gik til.
Han døde øjeblikkeligt, og han mærkede ingenting.
-Hans ansigt var så roligt. -Sværger du på det?
Ved alt, som er helligt for dig?
Ved alt, som er helligt for mig. Han døde øjeblikkeligt.
Lover du aldrig at komme tilbage, hvis det ikke er sandt?
Jeg skal aldrig vende tilbage, hvis han ikke døde øjeblikkeligt.
Tænk på det, når I ankommer til fronten, så bliver I bedre soldater.
I kan gå.
Baumer...
Paul Baumer!
Tag en cigaret. Du ryger stadig ikke? Det er en dårlig vane-
-men nogle laster må man have. "Kun arbejde og ingen sjov."
Hvordan er ånden derude? Fortræffelig, ikke sandt?
Behm er død. Josef Behm.
Jeg troede ikke, at han ville tage hvervning.
Kemmerich er også død. Og Kropp har mistet et ben.
-Albert Kropp, ja... -De andre ved jeg ikke noget om.
-Men Leer, Müller og jeg lever... -Det er dejligt at høre.
Sig til dem, at jeg er stolt over at have gjort dem til gode tyskere.
I har alle gjort jeres pligt for fædrelandet.
Hvordan tror du, jeg føler det? I var en dygtig klasse, gode drenge.
-Og den her klasse? -Ikke som din. Defaitisme...
-De har slet ikke din ånd. -Ingen "tapre unge"?
Kun drenge... som vil lege. Grine... og overleve.
Kun drenge...
-Mor, du burde sove nu. -Vækkede jeg dig?
-Du bliver forkølet. Sov nu. -Jeg kan altid sove senere.
-Er du meget bange? -Nej.
Du må være på vagt over for kvinderne i Frankrig.
-De er ikke noget værd. -Der er ingen kvinder, hvor vi er.
Og vær forsigtig ved fronten. Jeg vil bede for dig hver dag.
Det ved jeg, mor.
-Du kan måske få et ufarligt job. -Ja, måske i køkkenet.
-Hvis de andre siger noget... -Bare rolig. Nu skal du sove.
Mor, jeg boede i dette værelse. Her er mine elskede bøger.
Men de taler ikke til mig som før. Men jeg er heller ikke som før.
Jeg er soldat, og jeg skal dræbe. Min viden om livet-
-er begrænset til døden. Jeg skulle ikke være vendt tilbage.
Derude tænker alle som jeg. Livet har ingen mening for os.
Mine kammerater ved fronten er den eneste sandhed, jeg kender.
Jeg er udelukkende afhængig af dem. Mor, det er forfærdeligt at sige-
-men det føles, som om jeg nu vender tilbage til mit rigtige hjem.
Paul!
- Du er kommet tilbage. -Ja, jeg er kommet tilbage.
Tåbeligt af dig at vende tilbage, men jeg er glad for at se dig.
De bliver yngre og yngre, Paul.
Vi får travlt med at tage os af dem.
-Desertøren er kommet tilbage! -Hvordan var orloven?
Hvor er Müller?
-Hvornår skete det? -For en uge siden.
Gik det stærkt?
Granatsplinter i maven. Han levede i to timer.
Hvis de kommer nærmere, er det ude med os.
Nej, lad ham være. Han er død!
Åh, gud!
Angrib!
Vi forsyner vore venner ved fronten med mad. Vi er sultne, alle sammen.
Vi er trætte, og vi savner håb. Men krigen fortsætter.
-Hvorfor gør de ikke en ende på det? -Ja, hvorfor ikke...
Vi sulter, mens franskmændene spiser kød og hvidt brød.
Vores brød ligner savsmuld.
Kender du nogen, som ikke er ramt af sygdom?
Vores geværpiber er så slidte, at vi ofte skyder vore egne.
Vi har ingen heste tilbage. Fjenden er alt for mange-
-og de har både geværer og tanks. Nu begynder amerikanerne at komme...
...med nye våben, fly og udhvilede tropper.
Lig stille.
-Ti stille. -Efter fire år...
-Sygebærer! -Netop, når det snart er forbi...
Det er et åbent sår. Hold ud, så ender du i en skøn hospitalsseng.
Båre!
Kan du rejse dig?
Jeg bærer dig...
-Det gør mig ondt. -Det er i orden, Paul.
-Vi må videre. -Ja.
Du kunne godt have sparet dig. Han er stendød.
Nej... Han er bare besvimet.
Han talte jo...
...for ti minutter siden.
Vi talte sammen.
Det er efterår. Vi afventer slut- ningen og våbenhvilen... og freden.
Kære Albert, nu er der kun dig og mig tilbage.
Kort tid efter Kats død, var det Tjadens tur. En hurtig, skånsom død.
Himmelstoss døde samme dag, og nu er Detering væk.
Vi begyndte at miste Detering i foråret, da æbletræerne blomstrede.
For to uger siden var han forsvundet. En uge senere-
-hørte vi, at han var blevet taget af militærpolitiet. Du og jeg ved-
-at han var på vej hjem. Du kender straffen for desertering.
20 af os i klassen tog hvervning, 13 er døde og fire er savnet.
En er på tosseanstalten. Du og jeg lever. Jeg savner dig så meget.
Kommunike fra den tyske overkommando:
Den 11. oktober 1918
"Intet nyt fra vestfronten."